Title: ? ?????...
Author: ?????? ????

А скажи...

 Василь Стус

 – А скажи – Модільяні був ідіот? –
 допитувалась вона,
 коли я вправними, як і піаніста, пальцями
 вигравав на засмаглих персах.

 – Такий же ідіот, як і всі в цьому світі, –
 повчав я, обіймаючи
 успокоєні вибухи її сідниць.

 – Розумієш, старий, я часто думаю
 про незвичайність мистецтва.
 Це зайва розкіш.

 – Так, мистецтво – то завше надмір, –
 відповідав, виціловуючи коліна.

 – Але надмір лише й рятує нас від убогості.
 Смертним полишається єдине:
 бодай маленький надмір –
 у вірі,
 у звичках,
 у смаках,
 просто – у примхах.

 – Так, моя маленька.
 Саме так.
 Ти як завжди говориш діло, –
 повторював,
 клацаючи зубами од пристрасті.

 – А коли в нас народиться доня,
 ми кластимем їй в узголів'я
 тільки троянди, – охриплим
 голосом проказувала вона.

 – Так. В узголів'я і неодмінно –
 троянди, – не своїм голосом
 я погоджуюся покірно.

 – Яка докучлива муха –
 дзижчить і дзижчить.
 Убий її, любчику.

1968