Весь обшир мій — чотири на чотири

Василь Стус

Весь обшир мій — чотири на чотири.

Куди не глянь — то мур, кутор і ріг.

Всю душу з'їв цей шлак лілово-сірий,

це плетиво заламаних доріг.

І дальше смерті — рідна батьківщина.

Колодязь, тин і два вікна сумні,

що тліють у вечірньому вогні.

І в кожній шибі — ніби дві жарини —

журливі очі вставлено. Це ти,

о пресвята моя зигзице-мати!

До тебе вже шляхів не напитати

і в ніч твою безсонну не зайти.

Та жди мене. Чекай мене. Чекай,

нехай і марне, але жди, блаженна.

І Господові помолись за мене.

А вмру — то й з того світу виглядай.