Сербо-хорватська

Сергій Жадан

Юна сербка переходить вулицю,

і оминаючи осінній базар з розвішаним крамом,

помічає, що цієї осені багато золота в хустках і городині —

он його скільки в теплій цибулі;

багато світла в ресторанах,

де на стінах висять

портрети цісаря.

Тепло цієї осені воно торкається і тебе,

і ця юна жінка щось шукає в своєму наплічнику,

викладає на стіл то слухавку то олівці;

буде тобі зима,

будуть тобі сновидіння,

але небо щоосені важчає

і хитрий диявол

хапає собі грішників,

мов жирні фініки

з кольорових упаковок.

Терпкі слов'янські синтагми;

вона розповідає, як купувала конверти в тютюновій лавці,

як зайшла до підземки

і голуби, злітаючи, бились об неї, наче об дощ;

за її розповіддю ніхто не зауважує, як заходить сонце,

зауважують тільки, що її вилиці

дещо темнішають.

Спробуй зараз пояснити їй,

що ці осінні годинники,

якщо їх вчасно не зібрати,

просто перестигають і бризкають

на одяг і на долоні соком,

на який потім злітаються оси

і пробивають жалами твою шкіру

аж до самого серця.