Дороги

 Богдан-Ігор Антонич

 Розгорнулась земля, наче книжка
 (дороги, дороги, дороги).
 Зашуміла трава і принишкла,
 простелилась нам юним під ноги.
 
 Тільки небо і тільки пшениця
 (над нами, за нами, під нами).
 Тільки безкрай і далеч іскриться,
 тільки безвість вітає вітрами.
 
 Голубінь, золотавість і зелень
 (яруги, галявини, кручі).
 Розспівались таємно: дзінь-дзелень
 цвіркуни в конюшині пахучій.
 
 Залізиста вода із криниці
 (дороги, дороги, дороги).
 О, відкрий нам свої таємниці,
 дивний місяцю мідянорогий!
 
 Бо в дорогах звабливая врода
 (о зелень! о юність! о мріє!).
 Наша молодість, наче природа,
 колосистим ще літом доспіє.