Вишні

 Богдан-Ігор Антонич

 Антонич був хрущем і жив колись на вишнях,
 на вишнях тих, що їх оспівував Шевченко.
 Моя країно зоряна, біблійна й пишна,
 квітчаста батьківщино вишні й соловейка!
 
 Де вечори з євангелії, де світанки,
 де небо сонцем привалило білі села,
 цвітуть натхненні вишні кучеряво й п’янко,
 як за Шевченка, знову поять пісню хмелем.
 
 16 квітня 1935