Балада роду

Іван Драч

В мого роду — сто доріг,

Сто століть у мого роду.

Вичовганий старий поріг

Старій бабі в нагороду.

Сива стежка в сто доріг

Розлітається од хати.

Сто вітрів мій вік запріг

Сиву хату розхитати.

Сто скажених сивих бід

Та й сушило ж роду вроду,

Та не висхне зроду рід

Ні в погоду, ні в негоду,

Внучок тупцю тупотить,

Тупцю, внуцю, тупцю, хлопче,

Сто стежин у світ летить,

Він — сто першеньку протопче...

Роде рідний! Не стлумить

Нашу жилаву породу –

Сто вітрів в ногах лежить

Мого роду і народу...