Бас і плач

Іван Драч

Цей джміль — мужчина з оксамитним басом,

А як він плаче, як його береш

За голову, щоб випустить тим часом

Співця з павучих бісівських мереж.

І — щоб не вжалив... Хай гуде мужчина.

І хай несе шаляпінський свій бас!

А плакав, як зацураиа дитина.

До мене плакав. І до всіх до вас!

Де в нас сидить той плач, такий маленький,

Де в нас джмелить гірке те джерело,

Коли ідем по линві по тоненькій

Свого життя, а бас — на все село!

Де перехід той між плачем і басом,

Бас певності де перерветься в плач,

Коли йдемо між простором і часом

У павутинні зривів і невдач?!

9.06.1995