Василеві Симоненкові

Іван Драч

Як тобі ведеться там, Василю?

Під землею, під ріллею — там...

По якому цвинтарному стилю

Нам ростити крила в телеграм?

Та й на думи стільки того попиту,

На задуми стільки того потопту,

Аж погіркли молоді меди,

Смерте, чорну руку одведи!

Що тобі там чути під землею,

Вухами припавши, — на цей світ?..

Що тобі од нашого єлею

Юних ювілейних гірколіт?

Та й на брови впали зорі чорні,

Та й зчорнили думи ілюзорні,

Та й зчорнили золоті меди,

Смерте, чорну руку одведи!

Син мужицький. Золоте коріння.

Одчайдушна блискавка брови,

Спалах — і холуйське павутиння

Запалив пожаром голови.

На пожежі — стільки тих пожежників,

Стільки обережних обережників,

Стільки безголосої води,

Смерте, чорну руку одведи!

Пахне сонцем наше грішне небо,

В сонці — твоє полум'я руде.

Всі ми прийдем на той світ, до тебе,

Тільки Україна хай не йде!

Хай на думи завжди стільки попиту,

Завжди стільки тупоту та й потопту,

Та не згіркнуть молоді меди,

Вічно пахнуть золоті меди,

Смерте, чорну руку одведи!