Про царівну місяцівну

 Федеріко Гарсія Лорка

 Федеріко Гарсія Лорка
 Про царівну місяцівну
 
 Прийшла в кузню Місяцівна
 в серпанковім покривалі,
 хлопчик дивиться на неї —
 краса очі пориває.
 Має білими руками,
 аж малому серце в'яне,
 вислоняє, грішна й чиста,
 тугі перса олив'яні.
 "Тікай, тікай, Місяцівно,
 бо як вернуться цигани,
 накують із твого серця
 намиста й перснів багато".
 "Дай я, хлоню, потанцюю,
 бо як вернуться чхавале,
 ти з закритими очима
 лежатимеш на ковадлі".
 "Тікай, тікай, Місяцівно.
 Чуєш, тупотять бахмати?"
 "Ну-бо, хлоню, не топчися
 по білі моїй крохмальній".
 
 Битим шляхом скаче вершник,
 мов у бубон в шлях бабаха,
 а вже в кузні малий хлопчик
 склепив віченьки бідаха.
 
 Гаєм їхали цигани,
 мусянджовії примари.
 Очі мружили набакир,
 рівно голови тримали.
 
 А в тім гаю пугач пуга,
 пугач пуга тоскно й жаско...
 пливе небом Місяцівна,
 за руку держить хлоп'ятко.
 В кузні туж, у кузні лемент,
 плачуть, голосять цигани,
 а царівну місяцівну
 повивають хмари, хмари.
 
 (Переклад Миколи Лукаша)