Моя циганерія

Артюр Рембо

Руками по кишенях обмацуючи діри

і ліктями світивши, я фертиком ішов.

Бо з Неба сяла Муза! Її я ленник вірний,

ото собі розкішну вигадував любов!

Штани нінащо стерті? Та по коліна море!

Адже котигорошку лиш рими в голові.

Як зозулясті кури, сокочуть в небі зорі,

а під Чумацьким Возом — банкети дарові.

Розсівшись при дорозі, ті гомони лелію.

Роса на мене впала — а я собі хмелію,

бо вересневий вечір — немов вино густе.

І все капарю вірші, згорнувшись у калачик.

Мов струни ліри — тіні (їх к?паю, як м'ячик).

Штиблети каші просять? Овва, і це пусте!

Переклад В. Стуса