Моя циганерія

 Артюр Рембо

 Руками по кишенях обмацуючи діри
 і ліктями світивши, я фертиком ішов.
 Бо з Неба сяла Муза! Її я ленник вірний,
 ото собі розкішну вигадував любов!
 Штани нінащо стерті? Та по коліна море!
 Адже котигорошку лиш рими в голові.
 Як зозулясті кури, сокочуть в небі зорі,
 а під Чумацьким Возом — банкети дарові.
 Розсівшись при дорозі, ті гомони лелію.
 Роса на мене впала — а я собі хмелію,
 бо вересневий вечір — немов вино густе.
 І все капарю вірші, згорнувшись у калачик.
 Мов струни ліри — тіні (їх к?паю, як м'ячик).
 Штиблети каші просять? Овва, і це пусте!

Переклад В. Стуса