Рукавичка

 Фрідріх Шиллер

 Ждучи на грища і забави,
 В звіринці своїм величаво
 Король Франціск сидів;
 Тіснились вельможі при троні
 А кругом, на високім балконі
 Дам барвистий вінок процвів.
 
 Король дав знак рукою —
 І з ґрат сторожкою стопою
 Виходить лев;
 Але не лунає рев:
 Пустелі друг
 Зором німим обводить круг
 Арени —
 І випростав з позіхом лапи,
 І гривою стряс густою,
 І ліг самотою.
 
 І знову владар маше рукою —
 На знак царський
 Тигр жаський
 З клітки рине тісної
 Скоком потужним;
 Лева він бачить і виє,
 Напружує шию,
 Кола страшні вибиває хвостом
 І лиже рот язиком;
 І кроком несміло-пружним
 Лева обходить він
 І, волі невольний син,
 Повнить арену риком
 Хрипким і диким.—
 Погас його рев луною,
 І осторонь хижий ліг.
 
 І знову владар маше рукою —
 І з во дверей вивертає їх:
 Двох леопардів прудких;
 В буянні мужнього палу
 На тигра вони напали;
 Той лапою б'є їх тяжкою,
 І вже підводиться лев;
 Його могутній рев
 Прогримів — і став спокій;
 І, не давши волі злобі рвачкій,
 Люті лягли по короткім бою.
 
 Нової жде битви вельможне гроно.
 І раптом упала з балкона
 Рукавичка красної дами
 Між хижаками.
 
 І мовить лицарю юна
 Кунігунда, глузлива красуня:
 "Щодня, щогодини, лицарю мій,
 Присягаєтесь ви в любові своїй —
 Принести рукавичку прошу вас!"
 
 І лицар Делорж поспішає і враз
 Збігає наниз безстрашно,
 І кроком твердим
 Ступає між звіром тим,
 І бере рукавичку відважно.
 
 І, повні подиву й жаху німого,
 Лицарі й дами глядять на нього,
 А він, спокійний, назад іде —
 І гомін безмежний навколо росте
 На честь його перемоги.
 Кунігунда героя очима вітає —
 Той погляд щастя йому обіцяє —
 Але, зійшовши під крики бучні,
 Він рукавичку в лице їй кинув:
 "Подяки, дамо, не треба мені" —
 Сказав і її покинув.
 
 Переклад М. Ореста