та сучавських храмів… Так само цілком очевидно у відзначеному зв’язку варто мати на увазі не тільки волинських учасників експедиції: лише випадковим збігом обставин зазначена сторона походу виявилася зафіксованою на Волині. Подальше опрацювання різнорідного комплексу писемних матеріалів епохи, безперечно, здат-не запропонувати й інші відповідні приклади.

Зафіксовані у протоколах візитацій двох сільських церков Володимирської єпархії наприкінці XVII ст. царські врата й намісні ікони, привезені з Сучави та Ясс, окрім конкретного свідчення певного історичного факту свого часу, сприймаються водночас також скромним, проте важливим причинком до зовсім не опрацьованої, хоч і за різноманітних обставин неодноразово відзначеної у літературі теми різно-рідних “військових трофеїв”, які за різних обставин потрапляли до України. Істо-ричну вартість таких відомостей визначає відкликання до комплексу поширених у тогочасній дійсності явищ, що лише зрідка й хіба, радше, цілком випадково, як у конкретному розглянутому волинському випадку, здатні були потрапити на сторінки документів. А відповідні матеріальні сліди – автентичні пам’ятки ще рідше зберіга-лися упродовж століть. Що ж до джерельних свідчень, то за актуального стану історично-мистецьких досліджень в Україні та залучення до них комплексу писемних джерел, попри впровадження до наукового вжитку поодиноких фактів, досі як окреме самостійне явище вони ніколи не привертала уваги.

Володимир Александрович (Львів)

ДВА ЖІНОЧІ ПРИВАТНІ ЛИСТИ КІНЦЯ XVIII CТОЛІТТЯ

(Ще про освіченість жінки)

Проблема жіночої незалежності та епістолярної спадщини жіноцтва на українських землях нині є однією зі своєрідних і неоднозначних. Приватне листування часто постає одним із провідних джерельних комплексів для історії1. Є думка, що з часом слід би видати великий жіночий епістолярій, де зібрати приватні листи жіноцтва Лівобережної України XVIII cт.2. Однак під час праці з такими джерелами резонно виникає ширше питання про публічну роль жінки.

1 Найдетальніше оглянуто в Олени Дзюби: Дзюба О. Приватне життя козацької старшини XVIII ст. (на матеріалах епістолярної спадщини). – К., 2012. Див. також маловідому публікацію: Из архива князя В. Д. Голицына. Письма разных духовных лиц ко вдове стародубского полковника Марии Самойловичевой, урожденной Сули-мовой, и ее зятю Михаилу Корсаку и сыну последнего Максиму // Труды Чернигов-ской губернской ученой архивной комиссии. – Чернигов, 1911. – Вып. 8. – С. 115–151.

Найбільше листів наведено в збірці: Приватні листи XVIII cт. / Упоряд. В. А. Пере-дрієнко. – К., 1987.

2 Про це свого часу висловлював думку і Юрій Мицик, див.: Мицик Ю. Про видання “Українського жіночого дипломатарія доби Гетьманщини” // Спеціальні історичні дисципліни: питання теорії та методики. – Ч. 5 [= Історіографічні дослідження. – Вип. 10: Об’єднаний вип. Зб. наук. праць на пошану акад. В. А. Смолія. – Част. 1]. – К., 2000. – С. 42–44. Див. також: Таирова-Яковлева Т. К вопросу об уровне образованности и эпистолярной культуры представительниц казацкой стар-шины второй половины XVII – начала XVIII вв. // Сіверянський архів: Науковий щорічник. – Чернігів, 2008. – Вип. 2. – С. 19–21.

575

В українській історіографії листи жінок належним чином не оцінені й досі.

Особливо змістовну характеристику їм дав свого часу Олександр Лазаревський (по-даємо в перекладі): “На жаль, листи дружин малоросійської старшини до середини XVIII ст. писані не ними самими, а домашніми писарями, тому що самі матрони, за рідкісними винятками, ще як-небудь інколи вміли читати, а писати зовсім не вміли.

З достатньої кількості переглянутих нами приватних листів минулого століття в листах жінок власноручні їхні підписи починають траплятися лише з другої поло-вини XVIII ст., а власноруч написані листи жінок бачимо лише наприкінці того століття, та й то рідко. А проте листи жінок, хоча й писані не ними особисто, мають чималий для нас інтерес, змальовуючи те становище, яке вони займали як у суспіль-стві, так і в сім’ї”3. Дійсно, після ознайомлення з листами жінок постають певні питання. У джерелах ідеться переважно (або виключно) про господарські та родин-ні клопоти; стримування емоцій і часта відсутність оповідей із власного життя по-роджують серйозні сумніви щодо самостійності епістолярію жіноцтва аж до першої третини ХІХ ст. Якщо в Європі ще за століття до того маємо досить вагому автобіо-графічну та епістолярну спадщину4, а в імперському центрі згодом бачимо початки жіночого автобіографічного жанру5, то на території підросійської України жінка залишається осторонь багатьох тенденцій, що приведуть до майбутніх емансипаційних процесів. Однак, здається, саме кінець XVIII ст. постає своєрідною лінією поділу між заклопотаною господарством поміщицею та освіченою панною, яка грає на фортепіано. Саме в той час на території Лівобережної України та Слобожанщини з’являються приватні навчальні заклади, нові іноземні педагоги для дівчат та на-родні училища з дозволом навчатися представницям “другої статі”6.

Важливо, що попередні публікатори листування звертали увагу лише на вищі прошарки населення – старшинських жінок та заможних панн. Величезний шар української “низької культури” й соціальних взаємин залишається досі поза увагою дослідників. У ході тривалих архівних студій з інших тем мені вдалося виявити цікаві листи двох кореспонденток із своєрідних прошарків суспільства (хоча Мотрона Дембовська і походила з вищих верств) і доволі цікавого змісту. Обидва листи дещо виходять за межі традиційного бачення української історії, але доволі типові. Тема-тика листів – побутова, тож, можливо, їх хтось писав під диктування, вставляючи свої звороти. Вони наповнені емоційними звертаннями до рідні, і це дуже виокрем-лює розглядувані епістоли.

Обидва публіковані тут документи мають свої обставини написання. Перший з них – лист шинкарки (вочевидь, з огляду на мову, росіянки) про своє вбрання. Най-цікавіше, що ця жінка виявляється актрисою, комедіанткою, вона жила в Харкові 3 А. Л. [Александр Лазаревский]. Четыре письма жены полкового обозного Ев-докии Сахновской к мужу 1743–1744 гг. // Киевская старина. – 1891. – Т. ХХХІІ. – № 1. – С. 177–178.

4 Напевно, найкращу характеристику та приклади подано у відомій праці: Zemon Davis, Natalie. Women on the Margins. Three Seventeen-Century Lives. – Harvard, 1995.

5 Див.: Савкина И. Разговоры с зеркалом и зазеркальем: Автодокументальные женские тексты в русской литературе первой половины ХIХ века. – М., 2007. – С. 63–87.

6 Я готую велику статтю “Початки жіночої освіти на українських землях під владою Російської імперії (друга половина XVIII – початок ХІХ ст.)”.

576

і там забула свої речі. Це цікавий сюжет до історії харківських театрів. З листа видно, що жіночка, певно, вела мандрівне життя з комедіантами, від яких відійшла і на момент написання шинкувала в однієї поміщиці, де навіщось їй знадобились її ак-торські речі. Шинок був важливим центром народної культури, ролі шинкарки теж були доволі неоднозначні7. Листування виявили через крадіжку шинкаркою Надією Неждановою коштів у поміщиці, власниці шинку.

Наступна публікація – листи Мотрони Дембовської, дружини колишнього міського голови Новгород-Сіверського Сави Дембовського. Річ у тім, що військовий товариш зі Стародуба і купець Леон Дембовський не відокремив своїх синів, його старший син Сава, одружившись зі старшинською донькою Мотроною Пригарою, жив із родиною в батьковому домі “для приїзду” в Новгороді. Після смерті Сави Дембовського все його майно в Стародубі й Новгород-Сіверському все ще належа-ло батькові, а після смерті батька мало перейти братові Сави, Василеві. Однак Ва-силь застав 1794 р. у Новгород-Сіверському спустошений двір і, вважаючи те своєю власністю, звинуватив невістку в нищенні майна. Ці листи Мотрони Дембовської, здається, випадково потрапили до справи як підтвердження стосунків у родині. Ці епістоли цікаві не лише для висвітлення й дослідження родинного життя. Привертають увагу емоційні вислови про любов до покійного чоловіка, вшану-вання його пам’яті, бажання зробити капличку над могилою. Поряд у листі – ді-лове прохання про “кибитку” та колеса, що мав зробити посланець Дембовських місцевому диякону.

Обидва листи проливають світло на історію повсякдення і можуть стати у при-годі дослідникам цієї галузі або жіночої історії. Однак вони лише підтверджують думку про невисокий рівень освіченості жінок того часу, що виявляється в суто по-бутовій тематиці листування.

ЛИСТУВАННЯ НАДІЇ НЕЖДАНОВОЇ, ШИНКАРКИ

З ХАРКІВСЬКОГО НАМІСНИЦТВА

Лист дядька Якова Нежданова до Надії Нежданової, шинкарки, росіянки зі слободи Таранівки, 26.10.1793

Лεбезная Сестрица моε

Надежда Александровна

Черезъ сию верноε оказию не могъ ε проминуть чтобъ не засвидетелствовать вамъ своего всеусерднейшего почтениε при томъ ε вамъ благодарε за вашее к намъ милосердiе сколь временъ пройло уже то міε о тебѣ неслыхалъ не то но терепича хочай же видѣть сами невидимъ но хочай харашо слишимъ хоть частие писма вы пишите то они к намъ не даходεть по слихамъ что скоро и сами будете к намъ в домъ въ радителской писали же ви о своεмъ камедиεнском платьε по небудичеви εво не-когда та получат но зачемъ же часами нужда болшая происходит объ васъ и о васъ и о платьε на тако попрошу самимъ приехат εи нечегоже не питат болше но хача бы и писал бы и болше когда вам угодно будетъ писат к нам болше и лучче сестрица*

7 Маслійчук В. Девіантна поведінка жінки на Слобожанщині у 80-х – 90-х рр.

XVIII ст. (за матеріалами повітових судів Харківського намісництва) // СОЦІУМ: Альманах соціальної історії. – К., 2005. – Вип. 5. – С. 199–201.

* Закреслено.

577

хочу εя знать об васъ какъ скоро и которого месяца и числа выедишь ис Тарановки ε εвоже числа выезжати туда дать мне знать понадлежитъ.

Покорно прошу не забуват нас нεкагдаже а ми васъ не забудѣмъ надобно бы вамъ какъ себе средсва харошого по и жити с пакоемъ рекомендую εя вам о себε что живъ и здоровъ и желаю и вамъ то что себе, вашъ милостевого государъ усередней-шей нахожнейшей слуга Неждановъ Л 2

А

А = 26го октября

1793 года

Харков

Державний архів Харківської області. – Ф. 284. – Оп. 2. – Спр. 365. – Арк. 4–5 зв.

Копії.

Відповідь шинкарки Надії Нежданової дядькові Якову Нежданову

з проханням про повернення “комедіантських речей”, 30.10.1793

Милостивий гдръ и дражаиший дядεшка

Яковъ Никифоровичъ

Желая вамъ многих лεт здравствовать тютушки Наталии Михаиловны тютушки Марεи Микифоровны братцу Александру яковлевичу сестрицѣ маей авдотей яковлевной равно и вамъ отдаε той всенижайшей поклонъ о себѣ ж доношу что по власти всевышняго бога нахожусь в живахъ отъ комедианщиковъ ужо отошла, а живу таперь города Харкова у помѣщицы дεвицы Настасiи черкесовой Харьковского намhстничества в слободε Тарановке* дому а засимъ всенижаише прошу освѣдомить меня что я вамъ чрезъ извощика таво самаво что воронεжского купца в роменъ городъ вазилъ, и отудова переслала нимъ квамъ свой сундучокъ, дошолъ ли к вамъ и что в немъ вы получили или неполучили здѣлайте милость писмомъ прошу увѣдомить, и буде можно чрезъ оказиε в Харьковѣ прошу переслать мнѣ моε

гренитуравуε шубу да две пари коротково платья адну шеткалевуε а другуε тафтянуε

розавуε шляпу турецкуε да камедианскои тεрбанъ; остаεщеεся увасъ камедиянскоε

платие атласное голубое каншфаное белоε сорочекъ шесть комедиантских же здела-ите милость продайте и что есть лишнее противъ того что выше, пишу, прысылать, зеркало авдотьи яковлевной отдаите а засимъ всемъ вашеи фамилии кланяюся постаεсь

вамъ милостивому гдрю и дражаишему дядюшки нижаишего слугою Надежда

нежданова

от 30 октября

1793 года

Тарановка

Державний архів Харківської області. – Ф. 284. – Оп. 2. – Спр. 365. – Арк. 9. Копії.

* Далі закреслено.

578

ЛИСТИ МОТРОНИ ДЕМБОВСЬКОЇ З НОВГОРОД-СІВЕРСЬКОГО

Лист Мотрони Дембовської до свояка Василя Дембовського, 18.03.1794

Милостивой Государь мой Василій Леонтиевичъ

За писмо ваше доброе ко мнѣ и сыну моему расположеніе покорно благодар-ствую и при томъ увѣряю васъ что нѣтъ такого человѣка котрои бы могъ исцелить учивнившую мнѣ драгчайшимъ моимъ супругомъ*... погребѣ мои оплакивать Его добродѣтелеи и любви непрестану Единая смерть извлечетъ изъ мислеи и сердца моего драгчайшей его образъ усмираε** и буду вѣчно стенать по моемъ драгчайшемъ Саввѣ и вашемъ братцу не ищу мѣста гдѣ бы могла я утолить хотя бы на минутку свою несносную горесть все моε мысль подлε покойного нынешнего жилища кото-рое ежечастно посещая не могу обресть тамъ кроме горести ничего инаго взирая на другихъ имѣющихъ надъ собою каплицы убиваясь а построить εи не имѣю денегъ не можно ли будетъ вамъ приехать и поставить в память над братомъ капличку чтобъ я удобнее оплакивать могла вѣчно любезного своего сожителя книги жъ о коихъ вы пишите пораздовалъ покойный правителямъ для почета съ коихъ многие уже и отрекаются того вотъ каково быть оставшись нещастною вдовою в протчемъ кланя-юсь батюшкѣ матушкѣ и вамъ всѣмъ любεзнымъ родственникамъ и съ усердіемъ моимъ ко всѣмъ остаюсь оплакивать вѣчно брата вашего на подлинномъ таковымъ покорная Мотрона Дембовская 1794 года марта 18 дня.Н:С

ЦДІАК України. – Ф. 1510. – Оп. 2. – Спр. 410. – Арк. 6–6 зв. Копія.

Лист Мотрони Дембовської до свекра Леона Дембовського, 7.04.1794

Милостивои государь батюшка мои благодѣтель

Окончаніемъ великого Поста чемъ имѣю честь поздравить со всею почтенною фамиліею и желам начинат свѣтлой празникъ и кончить в веселіи и радости покорно благодарю за другъ*** и прошу здѣлать милость отческую не вѣдатся меня в моемъ удовствѣ или пригласите Василия Леонтіевича приехать в Новгородѣ ко мнѣ для поправленія моихъ дѣлъ ваша дочь и покорная слуга

На подлинномъ тако Мотрона Дембовская

отъ 7 апреля 1794 года

Новгородъ Сѣверскій

Николашка болѣнъ на лихорадку и я сама нѣсколько недомогаю отецъ диаконъ мои приятель договорилъ сего вашего посланного здѣлать ему за 5 рублеи кибитку лучшию и колѣса дросковые4* за рубль и доставить всѣ вмѣстѣ къ дому мои не дѣлано почему проситъ василия Леонтиевича чрезъ васъ чтобъ принудилъ старика къ выполненію договора своего.

ЦДІАК України. – Ф. 1510. – Оп. 2. – Спр. 410. – Арк. 6 зв.–7. Копія.

Володимир Маслійчук (Харків)

* Нерозбірливо.

** Так у тексті.

*** Нерозбірливо.

4* Так у тексті.